Pridi, duh.
Pomagaj nam zapeti zgodbo naše dežele.
Ti si naša mati.
Mi, tvoje polje pšenice.
Izviramo...
iz tvoje duše.
NOVI SVET
Spusti ga.
Rekli ste, da naj ga obesim, gospod.
Zapomni si zdaj, Smith,
na te obale si prišel v verigah.
Pod oblakom si,
kateri se bo znatno potemnil, če slišim
še kakšno od tvojih uporniških pripomb.
Je to razumljivo?
Kapitan Newport, gospod.
Našel sem ostrige.
Debele so, kot moje roke. Velikosti skal so, gospod,
in ribe so vsepovsod. Udarjajo ti ob noge.
Živeli bomo kot kralji. -Vsi ti meseci na morju...
Naveličan sem gledanja naprej.
Ta kraj nam bo dobro služil.
Imamo globoko vodo do obale,
lahko vidimo gor in dol po reki.
Naši sovražniki nimajo prednosti presenečenja.
Prinesite sidra in jadra na obalo,
če se bo kdo, ki ga bo mučilo domotožje
odločil pobegniti z njimi.
Bloditi moramo previdni, da ne užalimo domorodcev.
Če nam pridelek ne uspe,
bomo prisiljeni trgovati z njimi.
Ko se bomo namestili tukaj,
bomo lahko šli navzgor po reki
in iskali pot
do drugih morij.
Sestra!
Divjaki nas pogosto obiščejo prijazni...
plašni, kot čreda jelenov.
Nocoj bomo spali na ladjah,
vsi v popolni opremi. Zjutraj
bomo posekali vsa drevesa
osemsto metrov od barja
in uporabili bomo najbolj ravne veje,
za postavitev stražnih stolpov in naše utrdbe.
Ko bomo storili to,
bomo posadili pšenico in ječmen,
zgradili hiše in se oskrbeli z drvi.
Lenuhi bodo prebičani na kraju prekršitve.
Gospod? -Da, Emery.
Kdaj bomo lahko šli...
podrezat naokoli, gospod?
Tukaj nismo zaradi plenjenja in pustošenja.
Tukaj smo zato, da ustanovimo kolonijo.
Koliko dežel je za mano?
Zlato ti ne bo pomagalo.
Ne šest mesecev od zdaj, ko bo sneg začel padati.
Koliko morij?
Kaj piha in preti?
Imej srečo, moj prijatelj.
Pet sodov je izginilo odkar smo pristali. Nekdo jih je ukradel.
Dež je poškodoval to, in črvi tukaj.
Ožigosajte ga. -In tukaj.
Odrežite mu ušesa.
Ujel sem ta dva, gospod,
govorila sta z možmi,
vohunila.
Hej, ti.
Ukradel mi je sekirico.
Izgubili smo naklonjenost domorodcev.
Če ne bi opazili kopna, tisti dan, ko smo ga,
bi se obrnil nazaj.
Pojedli smo večino naših zalog,
naši najboljši možje imajo mrzlico,
ostali bodo kmalu zagnali upor.
Kot bi doživeli brodolom.
Torej...
domorodci so mi povedali
o mestu, navzgor po reki
in o mogočnem kralju, ki živi tam.
Predlagam, da pošljemo poslanika k temu kralju,
da vidimo, če ga lahko pregovorimo
v trgovanje z nami.
Med tem, se bom jaz vrnil v Anglijo
po sveže zaloge.
Ne bom se vrnil do pomladi.
Radcliffe tukaj bo glavni.
Kar pa se tiče, kdo se bo približal
divjemu kralju, mi ni treba praviti,
da bo to tvegana misija.
Kapitan Smith je edini poklicni vojak med nami.
Smith, gospod? Kakšne so... Kakšne so...
kakšne so njegove sposobnosti?
Te, ki jih ti nimaš.
Smith, imaš priložnost,
da obnoviš svoj ugled.
Pričakujem, da jo boš lepo sprejel.
Kdo si ti,
ki te tako slabotno slišim.
Ki me vedno priganja naprej.
Imaš sposobnosti vodje, Smith.
Se lahko zanesemo nate?
Kateri glas je ta, ki govori znotraj mene...
vodi me proti najboljšem?
Na novo bomo začeli.
Nov začetek.
Tukaj so blagoslovi zemlje
podeljeni vsem.
Nikomur ni treba biti reven.
Tukaj je dobra zemlja za vse,
brez cene, samo delo.
Zgradili bomo pravo splošno blaginjo,
trdo delo in zanašanje na naše vrline.
Ne bomo imeli gospodarjev,
ki bi nas izsiljevali z visoko najemnino
ali odirali sadove našega dela.
Kapitan, preplitko je, da bi šli naprej.
Gremo nazaj.
Nihče ne bo brezskrbno jedel tega,
kar so njegovi prijatelji častno dobili
ali ukradel to, kar je krepost nakopičila.
Možje ne bodo spremenili drug drugega v svoj plen.
Vrnimo se, gospod, zberimo večjo skupino.
Izgubljeni smo.
Domorodci bežijo!
Pusti, da gre.
Plima se izteka, kapitan.
Dno se vleče po blatu, gospod.
Imej pripravljeno mušketo.
Ustreli, če vidiš kaj.
Sonce.
In luna prav tako.
Kaže ti kako sonce nenehno lovi luno
okoli sveta.
Nebo? Ne.
Iz Anglije, dežele
na vzhodu.
Oditi?
Nihče ne bo odšel pred pomladjo.
Ladij ne bo nazaj do takrat.
Imamo...
blago, ki te bi morda zanimalo.
Smodnik.
V trenutku, ko bi moral umreti,
se je vrgla name.
Pusti mu življenje.
Moramo jih pregnati zdaj, ko jih je še malo.
Če nam ne škodijo, zakaj bi nas skrbelo?
Samo košček močvirnate zemlje hočejo.
Za zdaj.
Toda kaj bodo vzeli v prihajajočih časih?
Lahko jo pouči o svoji deželi prek valov.
Če ne odidejo...
...jih bomo spodili v morje.
Nebo.
Sonce.
Voda.
Veter. Veter.
Veter.
Oči.
Ustnice.
Uho.
Vsi kraljevi otroci so bili lepi,
toda ona, najmlajša, je bila tako izredno lepa,
da je bilo samo sonce, čeprav jo je videlo pogosto,
presenečeno, kadar koli je prišla v njegovo navzočnost.
Njen oče je imel ducat žen,
sto otrok,
toda ona je bilanjegova najljubša.
Drugih ni prekašala samo po zunanji obliki in skladnosti,
ampak tudi po pameti in duhu.
Vsi so jo ljubili.
Luna.
Nežni so,
ljubeči,
zvesti,
ne poznajo zvijač in prevar.
Besede, ki označujejo laganje,
sleparstvo, pohlep,
zavist, obrekovanje in odpuščanje
niso bile nikoli slišane.
Nimajo ljubosumja,
smisla za lastnino.
Resnično,
kar sem mislil, da sanjam.
Obljubi mi...
Da boš postavila svoje ljudi pred vse ostalo.
Poznam se.
Celo svoje srce.
On ni eden od nas.
Ljubezen.
Naj jo zanikamo, ko nas obišče?
Naj ne vzamemo tega, kar nam je dano.
Samo to je.
Vse ostalo je neresnično.
Mati...
kje živiš?
Na nebu?
V oblakih?
Morju?
Pokaži mi tvoj obraz.
Daj mi znak.
Dvigamo se.
Bojim se sebe.
Bog, se mi zdi on.
Kaj pa je še življenje,
kot biti v tvoji bližini.
Ali sumijo?
Da bi bila vdana tebi...
ti meni.
Zvesta ti bom.
Resnično.
Dva, nič več.
Eno.
Sem.
Kralj je naznanil, da sem svoboden.
Pošiljal me je nazaj,
pod sporazumom, da ko pride pomlad,
se moramo vrniti tja, od koder smo prišli.
Njegovi poglavarji so mu svetovali, da naj me ubije.
Pridobil sem znanje o njihovi vojni opremi,
njihovih utrjenih krajih.
Toda njegova hči mu je zagotovila, da sem dober človek.
Moral bi povedati ljudem, da četudi so domorodci živeli v miru,
so bili močni in ne bi dopustili, da se jim
njihova zemlja vzame.
Ni bilo morja za gorami,
samo dežela, ki se je raztezala v nedogled,
v velike travnike.
Dežela, ki ni imela konca.
Kapitan Smith.
Vrnili ste se.
Divjaki se bodo morali ustaviti tukaj, kapitan.
Kje si bil? -Kot bi videl duha.
Ja, izgledaš, kot, da si se vrnil od mrtvih.
Kaj se je zgodilo tukaj? Kje je kapitan Radcliffe?
Brez besed. Izginil. -Zapri usta!
Ne bi mu smel zaupati. -Ljudje pravijo, da je šel v Anglijo.
Stradamo. -Si prinesel hrano?
Prinesel sem hrano. -Nekdo je umrl. Padel je čez.
Štiri mesece tatvin in tatvin in tatvin in tatvin.
Poglej ga. Baraba. -Vstani.
Kockanje. Balinajo,
medtem ko se hiše podirajo. -Kockanje.
Poglej cerkev. Niti... -Vsa bolezen, ki je
prihajala iz barja. -Kdo skrbi zate?
Nihče. -To je vse kar je,
samo umiranje in bolezen in vse to. -Hej, videl sem truplo
v blatu. -Lažnivec si!
Videl sem nogo na dnu. -Lažnivec si!
Štirje ljudje so umrli sinoči... -Zakaj je bila noga na dnu?
...in jedo jih. -Zakaj je bila noga na dnu?
Tatovi! Šakali! Zvežite jim noge.
Precej dobro izgledaš, Smith.
Si užival, kajne?
Zelo si užival,
domnevam.
Poslan si bil, da rešiš naš položaj,
ne, da ugodiš sebi. Mi tukaj smo trpeli.
Ne bom se menil za zgodbe, ki spravljajo uradnike samo na slab glas.
Brez govorov, Smith. Stvari so drugačne zdaj.
Ne smemo dopustiti predrznosti.
Dopustimo predrznost in imeli bomo kaos.
Jaz zdaj nosim medaljo. Jaz sem predsednik
in ti si bil razrešen dolžnosti.
Si sposoben, da me sodiš?
Torej, ni potrebe, da nas to zadeva v tem trenutku.
Škoda, ker nisi bil tukaj
v času svojega sodnega postopka, da bi se branil.
Sklepam, da si se preveč bal,
bil preveč kriv, da bi se vrnil.
Moj sodni postopek. -Da.
Obtožen si bil na osnovi zakona, izglasovanega v Levitiku
in sojeno ti je bilo med časom tvojega pobega.
Naš zakon je hiter tukaj.
Obdržal vso dobro hrano zase, Smith.
Dajal nam pokvarjeno pšenico.
Vi, gospod, nimate drugih oči in ušes,
kot teh, ki rastejo na Smithovi glavi tukaj.
Ne počne nič drugega, kot, da skrbi za svoj lonec, raženj in peč.
Vse sem delil. Ničesar nisem obdržal zase.
Ničesar. -Njegovo ime niti ni Wingfield.
Woodson je.
Woodson mu je ime.
Zapustil Anglijo v sramoti.
Primite jih. Primite jih!
Vsakdo, ki bo ogrožal
kaznovanje teh lopovov, bo nastradal.
Tukaj.
Nima smisla čakati na sodni postopek. To je uporništvo.
Ubil vas bom v imenu kralja.
Mrtev, kot slanik.
Lahko potrdim, kar je rekel gospod Argall.
Če bi bili v Angliji, bi me bilo sram, da se moj sluga
druži s takimi ljudmi. -Nikoli nisi imel sluge.
Bil si sluga. -Pojedel sem enega piščanca,
in to, ko sem bil bolan. Mali tukaj jih je pojedel šest,
večine se ni trudil niti skuhati.
Pravim, da bi nas moral voditi kapitan Smith.
Da.
Povej ji?
Kaj naj ji povem?
Bile so sanje.
Umik! Marš!
Zdaj sem buden.
Marš! -Sveti Jurij. Sveti Jurij!
Sveti Jurij. Sveti Jurij!
Ne suvaj in porivaj zdaj. Pazi.
Sveti Jurij, sveti... sveti Jurij.
Sveti Jurij.
Pustil sem ji, da me ljubi.
Vzljubila me je.
In glede česa sta se sprla?
Rekel je, da je danes petnajsti oktober.
Jaz sem rekel sedemnajsti.
Moral sem.
Prepirala sta se
glede dneva v letu?
Prekleti narod je tak.
Nisem rekel, da skoplji nov vodnjak dlje od obale.
Zakaj ni bilo to storjeno?
Vsak človek bo takoj nehal početi kar počne
in začel kopati vodnjak! Tisti, ki
ne morete nositi zemlje v vedrih,
jo boste nosili v svojih rokah.
Tisti, ki ne bo delal, ne bo jedel.
Dela poštenih in marljivih ljudi
ne bodo porabljena za podpiranje lenobe nekaterih.
Dežela je za njih nadloga,
smrt,
pekel.
Brigaj se zase, kolega.
Medtem ko stradajo, kopljejo za zlatom.
Ni pogovora,
ni upanja, ni dela razen tega.
Če je toliko zlata, zakaj ga domorodci nimajo nič?
Preganjaš sanje.
Vidiš kakšne može so nam poslali.
Brezglava množica.
Ne bodo sejali pšenice za svoje lastne trebuhe.
Rajši bi jedel svojo ribo surovo, kot, da bi šli lučaj stran
in prinesli nekaj drv, da bi jo pripravili.
Slaba voda.
Jeseter uničen.
Momljanje -Opustela mesta,
bodo naselili. Posadili bodo vinograde in pili njihovo vino.
Tisti dan...
Ljubite dobro in sovražite húdo. -Bom spet vzdignil Davidovo kočo...
in zazidal bom razpoke.
Vzemi mi hrup tvoje glasbe
in tvojih pesmi, da ne bom slišal
melodije tvoje harfe. -Gospod je dal zapoved,
in On jih bo razbil... velike hiše v kose
in majhne hiše v koščke!
Nekdo bi moral ustreliti malega.
Nima niti najmanjše možnosti in vse nas bo okužil.
Uporabil je Worthamovo žlico... zdaj je Wortham mrtev,
moj prijatelj.
Moramo počakati dokler ne bo vse mrtvo?
Gospod, Ackley je mrtev.
Nekdo je pojedel njegove roke.
Vsekakor je umrl v vrhunskem stilu.
Taka spokojnost,
mislili bi, da lahko govori.
Pogrešal ga bom.
Mislim, da ga bomo vsi.
Zdaj nas je osemintrideset.
Vrniti se navzgor po reki.
Ljubiti jo v divjini.
Kaj te zadržuje tukaj?
Kakšni so tvoji nameni z njo?
Z njimi?
Ničesar ni v reki. Reka je prazna.
Hočemo se vrniti v Anglijo. Prosim, se lahko?
Prosim, se lahko vrnemo v Anglijo, prosim?
Kje je kapitan Newport? -Izgubljen zagotovo. Ničesar ni za jesti.
Kapitan Newport se bo kmalu vrnil.
Ima hrano? -Bolje, da jo ima.
Kdaj se bomo vrnili v Anglijo? -Stradamo.
Kdaj se bomo... Jedo vse umrle.
Verjamete v duhove, kapitan?
Ljudi ne skrbi več za Indijance.
Ne spravljaj se v nevarnost.
Ničesar več ti ni treba storiti...
za nas.
Zakaj nisi prišel k meni?
Vem, moja ljubezen.
Ne zaupaj mi.
Ne veš, kdo sem.
Spomni se.
Hvala. Naj bo bog s tabo.
Bog te blagoslovi. Naj te vsemogočni bog blagoslovi. -Naj bo bog s tabo.
Hvala, hvala, hvala.
Hvala lepa.
Kdo si ti,
ki ga ljubim?
Obstaja nekaj, kar vem, ko sem s tabo,
kar pozabim, ko sem stran.
Povej mi, ljubezen moja,
si želela, da se vrnem in spet zaživim s tabo?
Svobodna.
Moja resnična luč.
Lahko ljubezen laže?
Moja Amerika.
Kje si, moja ljubezen?
Ta utrdba ni svet.
Reka pelje nazaj tja.
Pelje tudi naprej.
Globlje.
V divjino.
Začeti znova.
Zamenjati to lažno življenje z resničnim.
Odreči se imenu Smith.
Ne nameravajo oditi.
Kdo jim je dal seme?
Pridi stran.
Moraš mi povedati zakaj.
Ne morejo slišati. Poslal sem jih stran.
Vidi, da nameravaš ostati.
Prihajajo.
Skleni mir z njim.
Ne bo sprejel miru.
Zakaj bi ga?
Pridi stran. -In kje bova živela?
V gozdovih?
V drevesnih krošnjah?
V jami pod zemljo?
Moraš priti z mano...
v utrdbo. Tvoji ljudje bodo vedeli, da si prišla sem.
Zadosti kmalu bodo izvedeli.